![]()
Начхати на закон Леонід ЛОГВИНЕНКО. Коли 1988 року після закінчення Київського держуніверситету я за направленням приїхав у Харків, то мене здивувало, що тут не площі, а майдани, не парки, а сади. В усякому разі, сад Шевченка з найвеличнішим на планеті пам’ятником Кобзарю йменувався саме так. Власне, назва й нині не змінилась, однак… У ЦИХ садах та на майданах збереглися поховані червоним режимом спогади про часи українізації і Розстріляного відродження. Точніше, недостріляного. Напевне, забули зробити контрольний у потилицю… Сьогодні, коли бачу в центрі Харкова, у саду Шевченка, на другому році повномасштабної війни на фасаді ресторану вивіску «Тот самый барашек. Ресторан грузинской кухни», думаю якщо не про той останній постріл, то про повзучий наступ русифікації, який, здається, і не припинявся ніколи. Одні знищують українців за національною, етнічною, ментальною, культурною ознаками, інші вбивають мову попри наявність законів, котрі мають її захищати. Цікаво, що робиться це під синьо-жовтим стягом, який майорить на фасаді закладу. До речі, а чи напала б росія, якби ми шанували своє — мову, культуру, традиції, кухню врешті-решт? Спершу я думав недобре про грузинів. Адже це вони обрали у себе владу, яка під час повномасштабної російської війни проти України стала якщо не нашим ворогом, то напевно не союзником. Ви ж знаєте, про що я кажу. Йдеться не про мужніх людей, які воюють у Грузинському легіоні, а про тих, хто толерує російський бізнес у своїй країні (там нині зареєструвалося близько 21,5 тисячі підприємств із рф). Неважко здогадатися, що ті компанії, вочевидь, допомагають рашистам обходити санкції, а отже, вбивати українців. А закиди на догоду москві, буцімто Україна готує у Грузії переворот?.. А тут ще й потурання русифікації Харкова. Але ні, виявляється, даремно я так думав: господарі ресторану — українці... Знаєте, в нас часто трапляється, коли зрікаються свого задля прибутків. Як на мене, таким що українське, що грузинське, що російське — байдуже. Аби гроші. Тут усе ясно... Мені не зрозумілі українські патріоти, які залишають хвалебні відгуки в Інтернеті про ресторан. Я знайшов тільки один допис на мовну тему і про русифікацію. Хоча негативні відгуки можна й видалити з інтернет-сторінки закладу. З іншого боку, якби українці не відвідували ресторану, не залишали б грошей на русифікацію. Мене це зачепило до глибини душі. Можливо, тому, що тиждень був важкий. Спочатку я фотографував наслідки російського ракетного удару по селу Гроза... Потім їздив на фронт, де відчув, що таке мінометний обстріл. Одна моя знайома погоджується, мовляв, доки «барашки» спонсоруватимуть подібні заклади, доти й висітимуть такі вивіски. Інша радить зайти в ресторан, провести роз’яснювальну роботу... Нагадаю, що з 16 січня 2021 року відповідно до законодавства всі надавачі послуг незалежно від форми власності зобов’язані обслуговувати споживачів державною мовою. У супермаркеті та в інтернет-магазині, у кав’ярні, банку, на заправці, в аптеці чи бібліотеці — скрізь має бути українська. Вказівники, вивіски, повідомлення, оголошення, меню, асортимент товару — все повинно оприлюднюватися державною мовою. Лише на прохання клієнта його персональне обслуговування може здійснюватись іншою мовою. Може, варто відповідним органам наглядати за дотриманням закону, штрафувати за порушення (утім, стягнення невелике – до 6800 грн), а не щоб небайдужі громадяни вели роз’яснювальну роботу? Те, як з’явилися подібні заклади в саду Шевченка, — окрема тема. Навряд чи дозволили б чиновники просто так, без «занесення» грошей чи якогось іншого стимулу з’явитися різним «тєрємам» і «барашкам» у саду, який є одним із символів Харкова. Інакше чому їхнім власникам начхати на закон? P.S. Коли матеріал готувався до друку, стало відомо, що після втручання нашого кореспондента згадану в матеріалі вивіску із написом російською мовою таки демонтували. |